Fi, Fi, Fo, Fum
Nu-ntreba de tunet acum
Nu-ntreba de ce fug cornutele
Și nici de ce-au amuțit paserile
Vino acasă, printre ai noștri
Căci Albionul geme de monștri!
- Jack, nu te-ai culcat încă? - Îmi pare rău, tată.
- M-au trezit uriașii. - Jack, e doar o furtună.
Mama spunea că uriașii făuresc tunetele.
Uite.
- Unde ai găsit-o? - Printre lucrurile ei.
Îmi citești tu restul?
Bine.
Unde am rămas?
Călugării încercau să-L găsească pe Dumnezeu și au făcut...
Semințe vrăjite.
Mi-am amintit.
"Din semințe scoase din păstaia vrăjită,"
călugării crescură un vrej la Dumnezeu să-i trimită.
Și crezând c-au ajuns la a raiului poartă,
Acolo-și găsiră cea mai cumplită soartă.
Căci între cer și pământ se-ntindea
Tărâmul uriașilor: Gantua!
Găsind astfel calea către-al nostru tărâm,
Uriașii coborâră, năpastă-aducând.
Luând pildă rea de la hulpavii regi,
Prinseră gust a prăda sate-ntregi.
"Însă gustul care-i făcea să se lingă pe bot..."
"Fu gustul de oameni, sânge, oase și tot".
E revoltător.
- Ți-e frică, Isabelle? - Nu mi-e frică de uriași.
Nici măcar de liderul lor, uriașul monstruos, cu două capete?
Citește mai departe, mamă. E doar o poveste.
Așa să fie?
"Regele Erik ceru călugărilor ca prin vrăjitorie"
Să caute-o cale pe uriași să-i domine.
Inima unuia ei topiră, Puseră un strop de magie
"Și o coroană de preț făuriră, Fără seamăn în împărăție".
Coroana magică a regelui. Asta e partea mea preferată.
"De cum regele luă coroana în mâini,"
Uriașii smeriți căzură-n genunchi.
Îi trimise înapoi pe vrejul cel lung,
Prizonieri sunt acum între cer și pământ.
"Erik tăie calea dintre noi și uriași".
"Și pacea reveni la el în regat."
Rămaseră doar boabele vrăjite
Și le păstră bine, toată viața, închise.
Când Erik apuse și se-ntoarse-n pământ,
"Luă coroana și boabele cu el în mormânt".
"Oasele regești acum au putrezit
Și adevărul în legendă a pierit".
Așa s-a zvonit.
- Dar dacă revin uriașii? - Nu va fi cazul, fiule.
- Dar și dacă vin? - Jack...
Va trebui ca străjerii regelui să-i mai scurteze nițel.
- Atunci vreau să mă fac străjer. - De voință nu duci lipsă,
însă străjerii regelui trebuie să aibă sânge nobil.
Prin vinele noastre curge sudoare și țărână.
E doar o poveste, Jack. Uriașii nu sunt adevărați.
Dar regele Erik a fost adevărat.
Așa este. Într-un fel, e încă printre noi.
- Ești sânge din sângele lui. - Știu unde e îngropat.
În catacombele regale?
Văd că ai avut ceva aventuri.
- O să fiu pedepsită? - Deloc.
Vreau să ai parte de aventuri.
- Astfel, vei fi o regină mai bună. - Cum?
Vei ști cum se învârte lumea.
Și când vei fi regină, vei putea face lumea un loc mai bun.
Acum culcă-te.
Vise plăcute, Isabelle.
- Pe aia las-o. - Bine.
Acum culcă-te. Ieșim la câmp înaintea zorilor.
Tată?
Știi sigur că uriașii nu sunt adevărați?
Nu.
"Ochii pizmași pogoară iar peste-Albionul secular."
Dușmanul se jură și jură spre lume
Că uriașii vor reveni și atunci vor rămâne.
Vor căuta război și acum vor răzbi.
"Pe-ale lui Erik vlăstare le vor mânca de vii!"
JACK ȘI URIAȘII
DUPĂ ZECE ANI
Jack, după ce vinzi calul la târg,
îngrijește-te de buruienile din spate.
- Încă puțin și înghit casa. - O să mă ocup, unchiule.
- Jack? - Da, unchiule?
Nu te lăsa abătut de la treaba ta.
Haide, nu te uita așa la mine. Nu te-aș vinde, dar nu am de ales.
Cal și căruță de vânzare! Un singur preț pentru amândouă.
Le dau cu părere de rău.
Cal și căruță?
ERIK CEL MARE
Fi, Fi, Fo, Fum
Nu-ntreba de tunet acum
Nu-ntreba de ce fug cornutele
Și nici de ce-au amuțit paserile
Vino acasă, printre ai noștri
Căci Albionul geme de monștri!
Înseninați-vă pe dată!
E regele Erik și coroana-i fermecată!
Salutare! Sunt Eric cel Mare.
- Bine ai venit, Eric! - Vreți să știți
- ...cum am învins uriașii? - Da!
În Gantua vă spun cum fu
Dintr-un bob fermecat un vrej crescu.
Și de acolo unde omul n-ajunge
Coborâră uriașii însetați de sânge!
Ce avem aici?
Bună, frumoaso. Cum te cheamă?
- Nu e treaba ta. - Foarte frumoasă.
De unde ai asta?
De la mama. Lăsați-mă, vă rog.
- Du-te după ea, Badger. - Unde crezi că te duci?
- Nu-ți place spectacolul? - La mâna de pe mine!
Hei! Nu așa tratezi o...
...doamnă.
Păreai prea beat ca să faci așa ceva.
S-o lăsăm pe domniță să plece acasă
și poate trec cu vederea.
Ne cerem scuze. Nu căutăm belele, domnule.
Bine. Pentru că beleaua vă paște.
Pe toți trei.
Toți...
E ceva în spatele meu, nu-i așa?
Cum te cheamă?
Jack.
Ai ceva la genunchi, Jack?
Înainte!
Unde mi-e căruța?
Mi-a văzut cineva căruța?
Roderick!
- Roderick! - Ce?
- Te-a chemat regele. - De ce?
Prințesa umblă din nou de capul ei.
O s-o lași să facă așa ceva și după ce vă cununați?
După aceea, n-are decât să se arunce și în prăpastie.
Am planuri mai importante.
Roderick, de ce crezi că se rad în cap călugării?
Pentru ca Dumnezeu să le citească creierul?
Asta-mi place la tine, Wicke. Curiozitatea ta nu are margini.
Păcat...
Slavă Domnului că e încă aici.
Închide porțile orașului.
Ia niște oameni și găsiți călugărul ăla!
Prin ordinul comandantului forțelor armate,
porțile rămân închise până voi găsi ceea ce caut!
Caut un hoț!
Dacă n-ai furat nimic, nu-ți face griji!
Tu! Ăla chel!
- Întoarce-te, să te văd la față! - Ajunge! Plecați-vă!
El! În genunchi!
Cal de vânzare, la un preț bun!
E bun de căruță,
- ...dacă aveți. - Îți dau zece bani.
Zece? Serios?
Am o misiune urgentă, de viață și de moarte.
Bine. S-a făcut.
Nu am banii cu mine, dar îi am la abație.
Sunt sigur că ești cinstit și prefer să-l dau pe Anser unui monah,
decât unui măcelar, dar nu pot merge acasă cu mâna goală.
Desigur. Așa e...
Idiotule!
Vreau să le văd cheliile!
Îți ofer chezășie.
- Boabe de fasole? - Nu sunt doar atât.
Sunt relicve sfinte din vremuri apuse.
E fasole toată ziua.
Pentru călugării din Cloister sunt neprețuite.
Valorează mult mai mult de zece bani.
Orice-ar fi, trebuie să duci boabele la abație.
Dă-i-le starețului Puffin și zi-i că te-a trimis fratele Abel.
- O să te răsplătească. - Frate Abel, e doar fasole.
Fiule, boabele astea pot schimba complet lumea noastră.
Nu le pierde.
Și orice-ai face,
nu le uda.
Opriți călugărul ăla!
Tu, ăla! Stai!
Puneți mâna pe el!
Doborâți-l!
Blocați ieșirea! Puneți mâna pe el!
Stai unde ești! Nu mișca!
Ce mai faci, călugărule?
- Îmi pare rău, Elmont. - Pentru ce, prințesă?
Nu vreau să-ți fac viața grea.
Dar uneori simt nevoia să ies de aici.
Nu cer multe în schimbul anilor în care te-am hrănit,
te-am îmbrăcat și te-am adăpostit.
Cu ce mă aleg eu? Cu boabe de fasole.
Le duc mâine la abație și le spun ce s-a petrecut.
- Crezi ce-a îndrugat? - Era călugăr totuși.
- Că purta mantie și era tuns bizar? - Da.
- Adică nu. - Călugării nu au bani.
Sunt călugări! Omul te-a tâlhărit!
Jack, trebuie să te maturizezi.
Ai 18 ani.
Și nu o să trăiesc o veșnicie.
- Majestatea Voastră... - Am uitat că n-am voie să mă mișc.
Dar nu trișează astfel?
Nu poți să pleci așa, Isabelle. Dacă ți se întâmplă ceva?
- Vei fi regina ținutului. - Ați spus că doar regele contează.
N-am spus nicicând așa ceva.
De ce mă obligați să-mi iau un soț mai în vârstă, pe care nu-l iubesc?
- Îmi pare rău, Roderick. - Despre asta e vorba?
Majestate, stați nemișcat.
Refuzați să înțelegeți
că nu sunt o ființă fragilă și neajutorată.
Ce-i semeni maică-tii...
Ești fix taică-tu! Cu capul în nori, bun de nimic!
- O să repar lucrurile, promit. - E prea târziu.
Nu a rămas nimic de reparat.
Nu credeam că se va ajunge aici.
Lucrurile părinților tăi o să ne aducă de-ale gurii câteva săptămâni.
O să fac o groază până acolo fără cal.
Nu le poți vinde. Nu sunt ale tale.
Calul a fost. Și căruța.
Treaba era simplă. Vinde calul, cumpără stuf, repară acoperișul.
Trebuie să-ți asumi răspunderea.
Atunci lăsați-mă să vă arăt că pot fi responsabilă.
Lăsați-mă să cunosc oamenii pe care trebuie să-i conduc.
Lăsați-mă să ies fără o duzină de străjeri pe urmele mele.
Majestatea Voastră!
Ziua în care am pierdut-o pe mama ta a fost cea mai neagră din viața mea.
Nu vreau să te pierd și pe tine.
Cea mai neagră zi din viața mea, când l-a răpus ciuma pe taică-tu,
fu înrăutățită de pacostea ce mi-o lăsă pe cap.
Dacă aș fi fost prinț, m-ați fi lăsat să-mi caut calea.
Mama a spus să mă mărit din dragoste, să nu mă grăbesc.
Vă rog, tată. Lăsați-mă să vă arăt că sunt în stare.
Prințesele stau în palat, la adăpost.
Te vei mărita cu Roderick, după cum am hotărât.
Mă supun regelui meu.
Isabelle!
- Ai scos ceva de la el? - Nu. Nicio vorbuliță.
O să te întreb o singură dată.
Unde sunt?
Trebuia să le lași unde au fost îngropate.
Sunt făurite prin magie neagră.
Odată ce întunericul simte lumina, nu se mai oprește
până când nu înghite tot soarele.
Nu poți spera să-l stăpânești.
Nu o să te lăsăm să faci asta.
Îi datorăm asta lui Dumnezeu.
I-o datorați lui Dumnezeu?
Așa deci...
Transmite-I salutări.
Nu-mi vine a crede că e așa de încăpățânat.
Încetișor, băiete.
Ce?
Bine, fie! Mă duc după el.
Îmi cer scuze de deranj, dar am văzut lumina. M-am rătăcit.
Intră, te rog.
Eu sunt Jack.
Îmi pare bine, Jack.
- Ce cauți afară pe urgia asta? - Nu era așa când am plecat.
- Furtuna m-a luat prin surprindere. - Și ai văzut felinarul meu?
- Da. - Călăreai singură?
- Deocamdată. - Faci asta des?
- E ferma ta? - Da.
Nu. Oarecum...
Eu și unchiul suntem dijmași. Muncim pământul.
- Și cărțile astea? - Sunt ale mele.
Cam neobișnuit, pentru un băiat de la fermă.
Judeci doar după copertă?
- Ce-ți place să citești? - Îmi plac aventurile.
În cărți sau în viața reală?
Până nu reușesc să plec de la fermă, mă mulțumesc cu cărțile.
Și semnul de pe față? E de la o aventură?
M-am bătut azi la piață.
- Pentru ce? - Am apărat onoarea prințesei.
Prințesă? Serios?
Sigur n-ai citit asta în cărțile tale?
- De unde știai că e prințesă? - Nu știam. Avea nevoie de ajutor.
Abia când au sosit străjerii mi-am dat seama cine este.
Totul s-a petrecut într-o clipă.
Nu i-aș lua-o în nume de rău dacă nu și-ar aminti de mine.
Tu de ce fugi?
Cine spune că fug de ceva? Poate că fug către ceva.
Caut și eu o aventură.
Până acum, ați dat de felinarul meu, Alteță.
Ridică-te, te rog.
- Probabil că mă crezi prostuță. - Nu.
Dar aș fi vrut să...
- Mai devreme, la piață... - Îți mulțumesc
că mi-ai apărat onoarea, Jack.
Oricând.
Dați-mi haina.
Până găsiți o aventură...
- "Uriașii din Gantua". - Mi-o citea tata.
Mie îmi citea doar mama.
Sper să găsiți ceea ce căutați, Alteță.
Spune-mi Isabelle.
Isabelle.
Isabelle!
Jack!
Nu!
Ajutor! Repede!
Scoate-mă de-aici!
Jack! Te rog!
Nu!
Jack! Te-ai întors!
Nu, nu. Nu!
Ce s-a întâmplat?
Înălțimea... Nu mă omor după înălțimi.
Stai că vin!
E blocat!
Ține-te!
Nu!
Jack!
Ce caută brățara fiicei mele la tine?
Jos!
Nu am furat-o! Mă jur.
A venit la mine acasă, căutând adăpost.
Am vrut să o ajut, Majestate. Și apoi...
Și apoi?
S-a întâmplat asta.
Ia stai. Te recunosc de la piață. Te cheamă Jack.
- Ridicați-l. - Boabele...
Și unde ți-e casa, Jack?
Elmont, adună un grup de oameni destoinici ce știu a se cățăra.
- Da, sire. - Aș vrea să-i însoțesc.
Cu tot respectul, lord Roderick,
e o misiune ce se anunță grea. Lăsați-i pe profesioniști.
Majestate, vreau să-mi dovedesc vrednicia iubitei mele.
Și Majestății Voastre!
- Prea bine. Adu-o înapoi. - Jack!
- Oprește-te! - Jack! Ce-ai făcut?
- Cine e acest om? - Unchiul meu.
Majestate, mă ofer voluntar.
- Jack! - Majestate, vă rog.
Să ne aducem soțiile și țiitoarele, dacă tot ne-am apucat.
Să nu...
Să nu ne grăbim. Ar trebui să-l luăm cu noi pe tânăr.
El a văzut ce s-a întâmplat și poate elucida misterul.
- Majestate... - Roderick are dreptate.
Ne poate fi util.
Mergeți. Dumnezeu să vă ajute să-mi aduceți înapoi fiica.
Rămâneți în șir, soldați!
În cealaltă parte a copacului. Dați-vă înapoi.
Vă rog.
Înapoi.
Ce crezi că e acolo?
Eu nu sunt un om superstițios, Jack.
Eu nu presupun. Mă pregătesc pentru orice.
- Uriași, de exemplu? - Nu, pentru tot ce este real.
- Ți-e frică de înălțime? - Mi-e frică să nu cad.
- Atunci ai grijă să nu cazi. - Bun sfat.
Mulțam!
Să-i dăm bătaie, flăcăi!
Sper că nu faci asta cu scopul de a o impresiona pe prințesă.
Ce? Nu.
Bine. Că ar fi în zadar.
Chiar dacă evită mariajul cu lordul Roderick,
legea îi interzice să se mărite cu un om de rând.
Pe curând.
E rândul tău.
Hai, Jack, nu e departe.
Haide!
- Vrei să te învăț o șmecherie? - Nu.
Când mi-e frică, îmi închipui o prăjitură mare,
care plutește în fața mea.
Excelent. Mulțumesc.
Ca o recompensă care mă așteaptă, chiar în față.
Am înțeles.
- O vezi? - Nu prea.
Atunci du-te după ea!
Crawe.
- Sunt mort? - Nu încă.
- Ajută-ne! Trage-ne! - Drace!
Ajutor!
Wicke! Wicke!
E timpul să scăpăm de balast.
Ajutor!
Wicke, ce faci?
Nu! Te rog!
Ce se petrece acolo?
Nu! Te rog!
Îmi pare rău, flăcăi!
Roderick, ce se petrece?
S-a rupt frânghia!
Au căzut cu toții!
Isabelle...
Ia te uită...
Nu e în casă. Doar aici se mai putea duce.
Dacă cobora, o vedeam.
Nu a coborât. A urcat.
- De ce-ar face asta? - Poate îi era frig.
Sau foame.
Sau căuta o aventură.
Crawe.
Bald.
Mulțumesc, dle.
Asta-i tot ce ai?
Proviziile au căzut odată cu oamenii mei.
Unde sunt boabele de fasole?
Milord?
Trei oameni din Cloister pot face să dispară o persoană.
Comandantul forțelor armate, Marele Stolnic și Marele Sfetnic.
Din păcate pentru tine, eu dețin toate aceste titluri.
Haide.
Hai!
Haide!
Să nu scoți o vorbă. Altminteri, tu și unchiul tău...
Crawe? Ea e, nu?
Sigur că ea e. Isteață fata...
- Isabelle? - Să găsească drumul înapoi.
Țineți pasul cu noi, altfel vă lăsăm în urmă!
Trageți cu toții!
Trage!
- Înălțați! - Trage!
Poate că a alunecat.
Da.
Poate că au alunecat cu toții.
Încă un semn. Nu l-a terminat.
Ceva s-a întâmplat aici.
Isabelle!
- Isabelle! - Isabelle!
Am o presimțire tare proastă, Crawe.
E o fată descurcăreață. O s-o găsim.
S-a ascuns aici.
- Cred că a luat-o ceva. - De ce ai crede asta?
Eu i-am dat cartea asta. Și priviți crengile alea rupte.
Crawe.
Ceva mare a tras-o de acolo.
- A dat de necaz. - Bald, mergi cu Wicke și Roderick.
Luați-o pe sus. Noi continuăm pe aici.
Nu intrați în confruntări inutile.
Trebuie s-o găsim pe prințesă și s-o aducem înapoi.
Trebuie să presupunem că ne aflăm pe teritoriu ostil.
Și că toate poveștile auzite de la tații voștri sunt adevărate.
Noroc.
Vă e foame cumva?
- Elmont! - Stați.
Elmont!
Cuțitul! Nu ajung la el!
Cuțitul. Apucă-l.
Haide, tai-o.
Haide.
Hai!
Elmont, haide!
Eliberează-ne!
Vrei să tai tu?
Aproape am reușit.
Încă puțin.
Crawe,
ce-a fost asta?
- Ajută-mă să cobor. - Jack.
Ieși de-acolo, copile! Ieși mai repede!
Va trebui să ocolim.
Domnia Voastră, odihniți-vă.
Mă duc să cercetez creasta, să găsesc un loc de traversare.
Ești prea bun. Mulțumesc.
Uite-o pe Isabelle!
O vezi?
Acolo.
Unde?
Te vedem, draga mea!
- Venim, dragostea mea! Chiar acolo! - Unde?
E teafără?
- Roderick? - Da.
De ce țipă oamenii înainte să moară?
Cred oare că-i ajută la ceva?
Lasă-mă jos! Roderick!
Crezi în Dumnezeu?
- Ia spune. - Desigur.
Vrei să-L cunoști?
- Nu încă. - Atunci răspunde la întrebări.
Cum ai ajuns aici?
Nu răspund.
Știu ce s-ar întâmpla dacă v-aș spune.
Știi și ce se întâmplă dacă nu ne spui.
Unde sunt ceilalți?
- Am venit singură. - Ne crezi proști?
Pe tine te urmează mulți.
Ești urmașa lui Eric cel Groaznic, nu-i așa?
Nu-i așa?
Eric cel Mare?
Asta s-a petrecut demult.
Am ajuns deja legendă?
I-am uitat chipul.
I-am uitat sunetul vocii.
Dar nu uităm niciodată un miros.
Sângele te trădează... Alteță.
Alteță...
Frații mei...
În sfârșit, oamenii au revenit.
Sunt mai urâți decât știam.
Și printre ei,
vine sânge din sângele dușmanului nostru,
Eric cel Groaznic!
Erik.
- Salutare. - Doamne...
Astăzi vom gusta
nectarul cel dulce al răzbunării!
Răzbunare!
- Generale... - Fi, bravo ție.
- Lasă-ne jos! - Răbdare, Crawe.
- Elmont! Crawe! - Majestate!
- Prințesă! - Ce întâlnire minunată...
Mă tem că nu ne cunoaștem.
- Câți sunteți? - Sictir, uriașule!
Liniște, Crawe.
Cum ați ajuns aici? Cum se ajunge jos?
Să-ți stau în gât!
Crawe!
Nu! Nu!
La o parte! Vreau și eu!
Fin!
- Ce este? - E ora mesei!
La o parte!
- Ce-ai auzit? - Am auzit că sunt trei.
- Trei? Cum au ajuns aici? - Nu știu.
Poate c-au învățat să zboare ca păsările.
Sunt prea nerozi pentru asta.
Ce adevăr ai grăit...
Hai să vedem ce-i cu zarva asta.
Spune-ne cum ați ajuns aici. Altfel, o mâncăm pe ea.
Nu, generale. Eu am găsit-o.
Numai eu am dreptul s-o mănânc.
Știm regulile vânătoarei, Fum. Dar ea e diferită!
Generalul face abuz de putere!
Nu ești regele nostru!
Nu!
Cred că această distincție îmi aparține.
Fo? Fi?
N-am avut de ales, generale Fallon.
Are...
Coroana!
Da, coroana.
Făurită din aceeași stâncă
din care sunt făcute și inimile voastre.
Sunt legate în chip absolut.
Dacă renegați coroana, vă renegați propria existență.
Așa că... În...
genunchi!
Mai jos.
Și mai jos.
Roderick!
În picioare, generale.
- Prizonieri din Gantua! - Bravo, Roderick.
Să ne elibereze de îndată.
Acum vorbesc cu uriașii.
Apropo, draga mea...
- Nunta se anulează. - Ce?
Prizonieri din Gantua, vă aduc darul libertății!
Deseară vom serba, dar mâine veți reveni jos,
cu mine ca rege al vostru.
Mai întâi, cucerim regatul Cloister, apoi ținuturile învecinate.
Cu timpul, vom încerca mitul viking că ar exista pământ dincolo de mare.
Roderick, ești nebun?
Da. Se pare că mi s-a urcat puterea la cap.
- Trădător nemernic! - În fine...
După cum spuneam,
puneți-vă armurile, ascuțiți-vă săbiile și pregătiți-vă cu toții de luptă!
Atacăm în zori!
Ura! Ura! Ura!
Ura!
- Termină! Dați-ne drumul, vă rog! - Tăcere.
Nicio grijă, prințesă. Totul va fi bine.
Jack...
Unde să pun eu asta?
- Ai venit! - Te surprinde?
Suntem la mare înălțime și tu te temi de înălțimi.
Nu mă tem, doar că nu mă omor după ele.
Fi, Fi, Fo și Fum...
Scapă-l pe Elmont!
Îmi plac oamenii aproape scrum.
Lui Fallon îi plac cruzi, în sânge,
Proaspăt prinși și încă vii...
- Nicio grijă, te scot eu de-aici. - Mă descurcam, Jack.
N-am fost atent o clipă doar, dar mă descurcam.
Au! Atenție.
Ai grijă.
- La asta. - Gata.
Alese bunătăți
Sunt pe plac la toți
Elmont!
- Ce faci, micuțo? - Nu!
- Lasă-mă jos! - Odată mi-au adus o ducesă.
Era destul de grasă, dar tu ești doar piele și os.
Am auzit că ești prințesă.
Să sperăm că nu te-au răsfățat prea tare.
Ce-i asta?
Omoară-l, Jack!
Bravo, Jack!
Bravo! Ține.
Mersi.
Haide.
Știu cum să ieșim.
Unde-i Crawe?
Câștigătorul!
- Generale Entin... - M-ați chemat, sire?
Ești de părere să-l retezăm?
Nu am rostit nicicând asemenea vorbe.
Nu am întrebat ce-ai spus, ci ce crezi.
Cred ceea ce văd, sire.
Și când privești vrejul, ce vezi?
Văd un mijloc de a urca și de a coborî.
Și mă rog, la fel ca toți oamenii mei, ca fiica ta să afle drumul înapoi.
Și dacă se coboară altceva mai întâi?
Ar fi un moment în care niciun om, de la întâiul nobil la ultimul pălmaș,
nu și-ar dori să fie rege.
Îmi pare rău, generale. Se pare că nu avem oameni în meniu.
Tu.
Eu?
Nu... Tu.
Am o treabă pentru tine.
Ce priveliște o să ai, prietene...
- Va opri sângerarea. - Ce e?
Coada șoricelului.
O buruiană care crește peste tot, dar care e utilă.
- Știi multe despre pământ. - Cred și eu. Îl muncesc de-o viață.
Iar eu l-am deținut doar.
Dacă nu fugeam, nu se întâmpla nimic din toate acestea.
Prințesele nu-s de niciun folos.
Dacă nu fugeai, Roderick ar fi luat regatul fără veste.
E posibil ca fuga ta să fi salvat regatul Cloister.
Fiecare e bun la ceva, cu atât mai mult o prințesă.
Trebuie să te ducem înapoi. Într-o zi, vei fi regină.
Și de atunci, vei putea să faci lumea mai bună.
Isabelle, imaginează-ți câte lucruri bune poți face.
Aceleași vorbe le rostea și mama.
- S-a oprit sângerarea. - Bine.
Încotro acum, Jack?
Urmăm cursul apei. Ne va duce la margine.
E mâna lui Roderick cu siguranță.
L-a trimis probabil, ca să păzească intrarea.
- Am o idee. - Ce?
O să-l trezim pe uriașul adormit.
Nu-mi sună bine deloc.
- E o idee tare proastă. - Ai omorât vreun uriaș până acum?
Tu ai ucis unul și te crezi iscusit?
Nu cumva erai la cuptor acum o oră?
Gata. De cum eliberează intrarea, fugim de mâncăm pământul.
Ce?
Albine!
De ce mi se întâmplă numai mie?
Ai reușit, Jack.
Ai reușit.
Da. Să mergem.
Prințesă, Jack...
- Mergeți voi. Vin și eu cât pot de repede. - Ce? Nu, Elmont, mergem cu toții.
- Nu plec fără coroana aia. - Nu e asta misiunea.
Trebuie să aducem prințesa.
Termină tu misiunea. Du-o tatălui ei. Lasă-l pe Roderick în seama mea.
- Dar... - Ai omorât vreodată un om?
Mergeți.
Mulțumesc.
Poftim.
Mulțumesc că mi-ai salvat viața.
Acum ești unul dintre noi, Jack.
Sunt onorat.
- Revino sănătos, da? - Așa voi face.
- Mergeți. - Isabelle, haide.
Înainte!
Arată bine.
- Generale Entin... - Sire?
- Taie-l. - Dar...
Legendele sunt adevărate.
Pentru binele regatului, taie-l.
M-ai auzit?
Iartă-mă, Isabelle.
L-ați auzit pe rege!
Îl tăiem!
Pentru cineva care nu se omoară după înălțimi,
te descurci tare bine.
- Crawe m-a învățat o șmecherie. - Ce șmecherie?
Îți imaginezi ceva în față, la un braț distanță.
- Ceva care te face fericit. - Pare simplu.
Chiar este.
Cloister...
Nu credeam că-mi va fi dor de el.
Isabelle...
Înainte să te întorci în lumea ta și eu în a mea,
orice s-ar întâmpla, vreau să știi că...
Ia te uită ce de lumini...
Ce fac oare?
Ne așteaptă să ne întâmpine acasă.
Ne mai trebuie două.
- Mișcați căruțele! - Am înțeles!
Dă-l mai departe. Mai repede!
L-am prins.
Încetișor. Ridică-i!
Să nu se stingă flăcările!
Aduceți niște apă sus!
Cu toții, frații mei!
Stați.
Voi, Fi, Fo, lăsați-mă jos aici.
- Înălțimea Voastră. - Majestate.
Și acum coborâm...
Ajutați-mă!
- Scoateți-i de-acolo. - Hai, fraților.
Hai, băieți.
Mai tare. Haide!
Credeai că ești eroul din poveste?
Nu știi că toți credem asta?
Poate că nu-s eu eroul de data asta,
dar măcar voi fi aici să văd deznodământul!
Ajutați-mă!
Nu!
- Plecați-vă în fața regelui Fallon! - Trăiască regele!
Am nevoie de mai mulți oameni.
Acum!
Ridică-te, băiete!
Hai!
La o parte!
Nu se poate!
Ține-te bine.
Sire, repede!
Nu!
Isabelle, ține-te bine.
Ești gata?
Sari!
Jack! Ține-mă.
A ieșit mai bine decât mă așteptam.
Adăpostiți-vă!
Majestate...
- Tată! - Isabelle!
Slavă Domnului!
Credeam că te-am pierdut.
Și restul străjerilor?
Doar Elmont a supraviețuit,
dar a rămas să-l înfrunte pe Roderick.
- De ce? - Roderick te-a trădat, tată.
Avea coroana din legendă.
Voia să stăpânească regatul folosindu-se de uriași.
Roderick?
I-am încredințat regatul.
Mai rău, i te-aș fi încredințat și pe tine.
- Iartă-mă, Isabelle. - Nu mai contează acum.
Avem drum lung până la castel. Hai să-ți pui armura.
- Unde e Jack? - Care Jack?
Cel alături de care am coborât.
- Cel care m-a salvat. - Băiatul de la fermă?
Jack?
Am o vorbă cu tine.
Am trimis cei mai buni străjeri să escaladeze vrejul.
- Sunt niște eroi, sire. - Da.
Dar tu ai adus-o înapoi pe Isabelle.
Ca rege, te pot răsplăti cu multe lucruri.
Ca tată,
nu te pot răsplăti niciodată de ajuns.
Majestate, sunteți prea darnic.
E mai mult decât aș putea cere vreodată.
V-ați asortat armurile. Frumos...
- Ești superbă. - Mulțumesc.
Te așteaptă.
Dar...
Ca să-ți amintească de mine.
Nu voi avea nevoie de ea ca să nu te uit.
Adio, Alteță.
- Jack, ți-am spus să-mi zici... - Isabelle?
E timpul să mergem.
Nu acum.
Ce?
Ce?!
Boabă!
Sunteți gata, frații mei?!
Simțiți gustul?!
Vine tunetul.
Fi!
Fo!
Fum!
Înainte și jos!
Să ne înfruptăm din omenire!
Dulce sânge!
Faceți loc! Faceți loc pentru ceilalți!
Către Albion!
- Nu uita, Fum, prințesa e a mea. - A mea!
Mă supun regelui meu.
Da!
Anser... Mă bucur să te văd, băiete.
Ai bătut ceva drum.
Am atâtea să-ți povestesc...
Ce s-a întâmplat?
Nimic, tată.
Bine am revenit.
Vin!
Uriașii!
Călugării n-au mai tras clopotul ăla de...
Nu cred că l-am mai auzit până acum.
Fugiți!
Uriașii!
Isabelle!
Jack?
Jack!
- Ce strigă? - Uriașii!
Uriașii!
Isabelle, fugi!
- Omorâți oamenii! - Smulgeți-le capetele!
Nu poți fugi de mine!
Tată!
La o parte!
Nu-i lăsați s-ajungă la castel!
Vine regele!
- Ridicați podul! - Doar la ordinul meu!
- Sire. - Formați rândurile!
Sus, pe metereze!
Arcașii să fie gata!
Aruncați păcura!
Pregătiți-vă!
Fiți gata!
Așteptați!
Așteptați...
Aprindeți-o!
- Ridicați podul! - Elmont, nu!
Sus cu el!
Cu toții!
Aleargă, băiete!
Hai, Jack!
Așteptați!
- Hai, Anser! - Jack!
- Mai aproape! - Încordați!
Foc!
Fum!
- Acum ce facem? - Aduceți cârligele.
Repede! Ridicați podul și blocați intrarea!
Nu o să reziste mult.
Jack!
- Isabelle... - Arcași pe metereze!
- Prințesă! - Elmont, ai scăpat!
- Jack, a fost cât pe ce... - Da.
- Elmont! - Majestate...
- Roderick? - E mort, Majestate.
Și coroana?
A căzut în mâinile uriașilor.
În formație!
Isabelle, în încăperile mele e un pasaj care duce în vârful Turnului Cloister.
Acolo vei găsi o torță. Aprinde-o, să anunți celelalte regate.
Te poți baza pe noi, tată.
Jack...
Ai grijă de ea.
Haideți! Trageți!
- Trebuie tras jos! - Ne dau de furcă, nu glumă!
Puneți mâna pe funii!
La poartă! Vreau sa Trageți!
Oprește-te aici, Jack.
Pe aici, haide!
- Ce-i asta? - O scurtătură.
Duceți balistele pe metereze! Hai!
Hai!
Mișcați!
Pe metereze!
- Unde suntem? - În vechea criptă a familiei regale.
Apeductele astea trec pe sub tot regatul.
Mă jucam pe aici de-a v-ați ascunselea.
- Ai mulți strămoși. - Știu.
Jefuitori de morminte?
Se pare că nu sunt singura care știe de locul ăsta.
REGELE ERIK
Aduceți proptelele!
Haideți!
Ne scapă!
Haideți, mai repede!
Hai, nu vreți să mâncați? Trageți!
Formație la poarta sudică! Pregătiți-vă să încărcați!
Încărcați, țintiți sus!
Foc!
Luați balistele de-aici!
Oameni la funii! Trageți!
Trageți!
- Ridicați! - Ridicați!
Și trage!
Ai aflat cumva la ce sunt vulnerabili uriașii ăștia?
Mișcați-vă!
Nu prea.
- Seamănă cu casa mea. - Haide, Jack!
Aștepți pe cineva?
Fugi!
Țineți bine de funii!
Asta e!
Aruncați mai mulți copaci!
Împreună!
Dați-le foc!
Luați-le locul!
Țineți de funii!
Mai că simt gustul victoriei...
Mă ocup eu!
Adăpostiți-vă!
Mirosul tău e slab, prințesă.
E amestecat cu fum,
acoperit de pârjol.
Dar noi mirosim întotdeauna...
...frica.
Ce le mai place oamenilor să se imortalizeze...
Cred că pot trăi veșnic!
Fugi!
- Isabelle, haide! - E a mea, băiete!
Jack! Repede!
Nu!
Ai ajuns la capăt de drum, prințesă.
Lasă-mă jos!
Jack! Nu!
- Cine ești? - Gack...
Jack, pocitanie!
Ai grijă să nu dai din picioare când îmi aluneci pe gâtlej.
Nu!
Jack!
Drace...
Asta e. Sunt terminați.
Gata, frații mei. Asta e.
Toți odată!
Acum!
Închideți porțile!
Străjeri, duceți-l pe rege la adăpost!
Vezi să nu!
Formațiune defensivă!
Poziții defensive!
Adunarea!
Tari pe poziții!
Simțiți mirosul, frații mei?
- E minunat când li se-ncheagă sângele. - Da.
Hai să-i mai scurtăm nițel!
Cum?
E ceva-n spatele meu, nu-i așa?
Cale întoarsă făcură ale uriașilor armate
Căci vrejurile de sabie fură retezate
Regele aboli legea ce spunea
Ca prințesele doar nobili de soț să ia
Se-ncinse apoi o nuntă cum nu s-a mai întâlnit
Între prințesă și prințul la fermă zămislit.
Ai sărit o parte. Ce s-a întâmplat între timp?
Între timp?
- S-au curtat puțin... - Nu asta.
- Ce s-a ales de coroană? - Nu ne spui niciodată...
- ...ce s-a întâmplat cu ea. - Coroana?
Da. Dacă se întorc uriașii?
Nicio grijă. E la loc sigur.
- Ne mai spui o dată povestea uriașilor? - Iar?
Bine, dar e ultima oară pe seara asta.
Fi, Fi, Fo, Fum
Nu-ntreba de tunet acum
Nu-ntreba de ce fug cornutele Și nici de ce-au amuțit paserile
Vino acasă, printre ai noștri
Căci Albionul geme de monștri!
Nu-ntreba de tunet acum
Nu-ntreba de ce fug cornutele
Și nici de ce-au amuțit paserile
Îmi miroase-a sânge de englez
Fie el viu sau mort
Îi voi măcina oasele ca să-mi fac pâinea.
Era o prințesă și o harpă de aur.
Și un cal pe nume Anser.
Și a dus calul familiei la piață.
- Sau era o vacă? - O vacă.
Da, o vacă.
La piață, un bătrân l-a convins să dea vaca pe niște...
- Boabe vrăjite. - A dat vaca pe fasole?
Boabe vrăjite.
- De unde știa? - Jack nu era prea isteț.
Unchiul său a aruncat o boabă pe fereastră.
Nu, era mama lui. Și a aruncat trei boabe.
Bine. Mama lui a aruncat trei boabe pe fereastră...
Și trei vrejuri enorme s-au înălțat sus, în cer.
Căci Albionul geme de monștri.
După ce bijuteriile coroanei au fost furate din Westminster Abbey
în prima parte a sec XIV, guvernul englez le-a recuperat
și le-a adus în Turnul Londrei, să fie păstrate în siguranță.
Faceți loc.
Acum mergem să vedem Tower Green.
Pentru ce e celebră această parte din Turnul Londrei?
E celebră pentru...
Hai, Roddy. Rămâi cu grupul!
Aici a fost decapitată Anne Boleyn.
JACK ȘI URIAȘII
ÎN MEMORIA LUI PETER CASEY